A szőnyi Nagyboldogasszony katolikus templom

Az első egyházi jellegű adat Szőnyről 1249-ből származik, amikor egy oklevélben egy Pouca nevű jobbágyot sanctifernek, azaz szentséghordózónak neveznek, de templom nem ismert a településen. 1460-ban Szőnyt már mezővárosként említik, tehát ekkorra már saját templommal és esetleg plébániával is számolhatunk területén. Ennek a templomnak a helye ismeretlen.

A 17. században Evlia Cselebi, török utazó említ egy templomot a településen.

A török korban a katolikus hívők száma megfogyatkozott. 1659-től a szőnyi uradalom birtokosa a Zichy család volt, amely a 18. század elején katolikus vallású embereket telepített be Szőnybe. Így az egyházközség idővel újjászerveződött.

Az uradalom egy időre Neffzer János báróhoz került, aki 1748-ban új templom építésébe kezdett. 1762-ben özvegy gróf Zichy Miklósné Berényi Erzsébet bárónő volt a templom kegyúrnője. Ez a templom azonban az 1763-as földrengésben annyira megsérült, hogy istentisztelet céljára alkalmatlanná vált. Az özvegy grófnő az új, ma is álló templom egy sor, ma is álló középülettel gazdagította Szőnyt. 1764-ben készült el a Szentháromság-szobor, 1774 és 1777 között katolikus templom, 1787-ben az iskola és kántortanítói lakás, valamint a református templom, 1788-ra pedig a plébánia. A grófnő földet adományozott a plébánia épületéhez, a plébános javadalmazására és az épületek fenntartására. Ettől kezdve anyaegyházként működött a templom Szőnyben.

A szőnyi katolikus plébánia, a templom és a Zichy-Berényi kúria a 18. században

A plébánia alapítólevele	Alább megírt adom tudtára akiknek illik, hogy minekutána egyesült Komárom és Esztergom vármegyékben lévő Szőny nevezetű mezővárosomban plébániát fölállítani, s plébánost behozni magamban eltökéltem volna, szükségesnek látom, hogy bizonyos és állandó subsistentiáról is rendelést tegyek. Arra való nézve ezen fundualis levelemnek erejével általam praesentaltatott plébános úrnak és a következendőknek is resolválok az templom mellett plébánia fundust, azon szükséges épületet, négy urbarialis sessio után való földeket, s réteket; nemkülönben a portalis fundusokból járandó tizedből kiesend sedecimát mindaddig, valameddig a decima szőnyi dominiumnál maradandó lészen. Költ Buda várában, Mindszent havának negyedik napján, ezerhétszáznyolcvanhetedikben. árva gróf Berényi Erzsébet

A földrengés után az új templom felépüléséig a Szentháromság-szobor oltárát használták szabadtéri misézésre, ha az időjárás engedte, illetve az 1770-es évektől a nem sokkal korábban épült magtárban tartották a miséket. A templomot valószínűleg már a tető elkészültével, 1775-től használatba vették, de csak 1777. november 3-án áldotta meg Ehrenberg József környei plébános, kerületi esperes. 1790-ben már plébániatemplom volt.

A templom titulusa Mária mennybevétele (Nagyboldogasszony), búcsúnapja augusztus 15. VI. Piusz pápa Rómában, 1779. május 18-án kelt, a szőnyi templom számára kiadott búcsúengedélye alapján a hívek e napon teljes búcsút nyerhetnek, amennyiben megfelelnek annak feltételeinek.

A templom 1779. évi búcsúengedély

A templom terveinek készítőjére vonatkozóan ugyancsak feltételezésekre támaszkodhatunk. Több leírásban olvasható, hogy a terveket Fellner Jakab, az Esterházy család uradalmi építésze készítette. A templom építkezéséről fennmaradt számlák alapján a kőműves munkákat helyi, szőnyi kőművesek, többek között: Andreas Hauer(?), Matthias Niedrraiter(?), Frantz Fischer, Ignatz Pinder, készítették (1776. és 1777. évekből is vannak számlák). Az üvegezést komáromi mester, Andreas Burger készítette 1777-ben, Mathias Leyner(?) pedig 1778-ban nyújtott be üvegezésről számlát. Az asztalos munkákat Ignatius Beyer és talán Christoph Weich budai asztalosok végezték. A különböző ajtókat, vasajtókat, ajtó- és ablakkeret díszítéseket Johann Michael Lang, budai lakatosmester készítette 1776-1778 között, összesen 282 forintért. A templom eredeti mészkő padlózatát Bécsből szerezték be 1777-ben. Révhelyi Elemér jegyzeteiben található utalás egy olyan számlára is, mely 1773-1775 között különböző kőfaragási munkákról szól. A számlát Franz Endl állította ki, aki egy templom alapozási köveinek elkészítésével kapcsolatosan kisebb összeget vesz fel 1775-ben Berényi Erzsébet udvarmesterétől. Az épület sem az 1783-as, sem az 1822-es földrengésben nem sérült meg. Zichy Jánosné grófnő a XIX. század elején kisebb felújítási munkákat hajtatott végre benne.

Fényes Elek a XIX. század első felében járt Szőnyben, közzétett feljegyzéseiben megjegyzi, hogy „csinos temploma az országúti utczán van..”

1810-ben Vilt József püspök szolgáltatta ki a bérmálás szentségét Szőnyben. Ekkor látta el a püspök hitelesítő kézjegyével és pecsétjével a Szent Erzsébet mellékoltárba helyezett ereklyét.

1818-ban kívül-belül felújították a templomot, részben az egyházközség pénzéből, de nagyrészt gróf Zichy János patrónus költségén.

1826. augusztus 10-én Juranics Antal püspök szentelte fel a templom második legnagyobb harangját Keresztelő Szent János lefejezésének tiszteletére. Valószínűleg ezt a harangot (talán a szabadságharc alatt) beolvasztották, mert később nem említik.

1849-ben a komáromi vár közelsége miatt Szőny heves harcok színtere volt. A plébániára és a Zichy-kúriába osztrák tisztek szállásolták be magukat. Gángó József plébános a vendéglátásért császári kitüntetésben részesült és az ostromzár április 26-ai áttörése után elmenekült, mivel hazaárulás miatt elfogató parancsot adott ki ellene a honvédség. 1849. május elejétől októberig Hérits Antal tábori lelkész látta el a szőnyi hívek lelki gondozását. Később a hadi helyzet újabb fordulatával a templom tornyát, mint az osztrákok megfigyelőállását Guyon Richard tábornok, komáromi várparancsnok hevesen ágyúztatta és állítólag csak Hérits kérésére szüntette be. Erre emlékeztetnek a plébánia északi, illetve a templom északi és nyugati falába befalazott ágyúgolyók.

Ugyancsak ebből az időből származik Rómer Flóris leírása is, aki a következő átalakításról tudósít: „ A katolikus templom legujabban változott meg, 1830-ban a templom ajtaja fölött tympanon volt Szent Györgyöt ábrázolván, hol lehet ezen kő.”

1854-ben és 1894-ben is nagyobb felújításon esett át a templom. 1895-ben árvíz pusztított a térségben, a víz egykori szintjét a mai napig mutatja a templom falán elhelyezett kis tábla. 1912. április 5-én és 6-án (nagycsütörtökön és nagypénteken) hatalmas szélvihar a templom cserepeit leszórta és a torony bádoglemezeit felszaggatta.

1916. augusztus 11-én négyből három harangot elvittek, a második legnagyobb maradt csak meg, melyet Szent István tiszteletére öntöttek. A rajtuk lévő feliratok szerint kettőt Johann Brunner öntött Budán, 1776-ban és 1768-ben, a harmadikat Walser Ferenc pesten 1873-ben. 1923. május 6-án történt meg a két új harang szentelése. A nagyobbikat gróf Gyürky Viktorné szül. Solymosy Irma Mária bárónő rendelte saját költségén, 2 millió koronáért. A harang neve „Mária” lett az adományozó kegyúrnő után, melyet a Boldogasszony domborműves képe díszít, tömege 780 kilogramm. A hívek a kisebbik harangra adták össze a pénzt, amelyet Szent László tiszteletére öntötték és az ő domborműves képe díszíti, tömege 292 kg.

A templom leírása

A főút mentén álló római katolikus templom Szőny egyik meghatározó épülete. Összetett harang alakú sisakkal záródó tornya már messziről tájékozódási pontot nyújt az utazóknak, s közelebb érve, a templom előtt kialakult kis térről, az épület teljes szépsége is elénk tárul. A Nagyboldogasszony tiszteletére szentelt barokk eredetű templom 1774-1777 között épült gróf Zichy Miklósné Berényi Erzsébet grófnő támogatásával.

A torony órapárkányos, összetett, harang alakú barokk sisakkal záródik. A hajó homlokzati fala a toronyhoz két oldalról volutás oromzattal kapcsolódik, rajtuk kővázák állnak. Az oldalhomlokzatok tagolatlanok, függőleges falsávokkal keretezettek, középen rizalitként előrelépő részekkel. A hajó fala két szinten elcsúsztatva négy-négy, a szentély oldalfala egy-egy nyomottíves ablakkal áttört. A mellékterek jellegtelenebb kialakításúak. A toronyóra eredetére vonatkozóan a források ellentmondóak. Úgy tűnik, hogy magát a szerkezetet már 1807-ben megvették, a katolikusok mellett a kegyúr, a község és a reformátusok pénzéből, de csak jóval később szerelték be. A reformátusok azért adtak bele pénzt, mert az ő templomuknak nem volt órája.

Az előrelépő, lapos csehsüveggel fedett toronyaljból üvegberakásos kétszárnyú faajtó vezet a hajóba. A középen kihasasodó orgonakarzat alsó szakasza háromnyílásos, középen szélesebb kosárívű nyílással, a széleken félköríves nyílással, csehsüveg boltozatos fedéssel. Az emeleti rész szintén csehboltozatos lefedésű. A nyugati oldalon kőcsigalépcső vezet a karzatra, keleten a lourdes-i barlang található. Egyhajós, homlokzat előtti középtornyos, a hajó voluta tagos, íves oromzattal kapcsolódik a toronyhoz, a hajót az egyenes záródású szentély nem teljes szélességben zárja, hozzá nyugatról sekrestye, keletről oratórium kapcsolódik. A homlokzatot változatos fejezetű falpillérek osztják, az oldalhomlokzatok középső része rizalitként előrelép, két szinten elcsúsztatva négy-négy, a szentélyben egy-egy kosáríves ablakkal áttörtek. A hajó háromszakaszos, két dongaboltozatos szakasz között csehsüveges. A szentély függőkupolás. Az orgonakarzat háromnyílású, középen kihasasodik.

A 20. század elején Gyürky Viktorné grófnő az oratórium berendezéséhez nyújtott támogatást, s a templom órájának javítását végeztette el.

A templom festése, berendezése és oltárai külön figyelmet érdemelnek. Bár szép barokk mennyezeti díszítése mára csak archív fényképekről ismert, feltételezhetjük, hogy a munkát Vogl Gergely, a grófnő által sokat foglalkozatott mester készítette. A szentély kupolájának közepén, a felhők között angyalok által övezetett Istenszemet a négy evangélista kör alakú medalionba fogott félalakja vette körül. Isten szeme a szentély kupolájára festve
A templom az eredeti festésével	A templom a mai festésével

A szőnyi plébánia 1915-ben készült leltára megemlíti, hogy a templom belső festését 1894-ben Heinrich Altenbuchner és Carol Greiner festők újították fel. A két festő ebben az időben Budapesten élt és dolgozott, több templom festése köthető nevükhöz társukkal, Jakobey Károllyal együtt. Feltehetően ekkor került a templomba az a Skapuláré-olajfestmény is, melyet Jakobey Károly készített. Ugyanekkor, Nagy Antal plébános működése alatt (1876-1898) történt a templom berendezési tárgyainak restaurálása, „az eddig meszelt hajó kifestése, az oltár hátfalrészeinek francia fénymárványozására, a fő- és két mellékoltár, valamint a szószék megfestése és finom márványozása.” A templom ma látható mennyezeti festését az 1970-es években Nemcsics Antal készítette, modern stílusban, mely a térben kissé idegenül hat.

A főoltár fenyőfából készült. Az 1894-ben befejeződött restaurálás során az oltárépítményt a menzára helyezett toldalékkal megemelték és ezzel 12 cm-rel növelték magasságát. A tabernákulum festett, aranyberakásos díszítéssel készült. Tetején faragott, aranyozott, ezüstözött feszület helyezkedik el. Az oltárépítmény két oldalsó tagozatán egy-egy puttó ül, kezükben könyvet és tálcát tartanak, az egyházi rend és a házasság szentségét jelképezve. Az oltárképek és a szobrok egységes kialakításúak és jól értelmezhető ikonográfiai rendszert követnek. A főoltárképen Mária mennybevételét láthatjuk, felette a Zichy és a Berényi család aranykeretes, ovális alakú kettős címere és e fölött a Szentháromság-szoborcsoport található. Az oltárt Szent Fülöp és Szent Jakab szobrai fogják közre.

Az oltárkép közepén angyalok által tartott felhőn ül Mária, aki karját kitárja, tekintetét az égre emeli. A 18. században a bécsi akadémián tanult mesterek, így Franz Anton Maulbertsch, de Dorffmeister István soproni festő is felhasználja a tárt karokkal mennybe szálló Szűzanya antik, orans-típusból származó alakját. Feltehetően valamelyikük követője dolgozhatott a szőnyi templom oltárképén.

A mellékoltárokon segítő és védőszentek sorakoznak. A nyugati mellékoltárképen Árpádházi Szent Erzsébet látható. Berényi Erzsébet grófnő védőszentjeként tisztelte a szentet. Erzsébet ábrázolása gyakran szerepel azokban a templomokban, melyeket a grófnő támogatott, azonban feltehetően mindegyiket más-más mester készítette.

A predellán Szent Notburga félalakja látható. Szent Notburga ritkán fordul elő magyarországi barokk ábrázolásokban. Kultusza elsősorban Ausztria nyugati területén és Dél-Tirolban jelentős. A 12. században élt pásztorlány jámbor, istenfélő életével a vallásos cselédek számára szolgált példaképül. Megjelenítése a 16. századtól figyelhető meg, elsősorban vidéki, kisebb templomokban. A szőnyi képen is a szokásos öltözetében, tiroli parasztruhában látható, kezében kis kenyérrel és sarlóval, az állandóan megjelenő attributumaival. Az előforduló ábrázolásokon gyakran szerepel még két szent, Vendel és Balázs is mellette. Szőnyben a mellékoltáron megjelenik Szent Vendel szobra, pásztorruhában, fiatalon, lábainál egy ökörrel és egy birkával. A másik szobor jellemző attributumai hiányoznak, így csak feltételezhetjük, hogy Szent Lénárdot ábrázolja.

A keleti mellékoltár képén nürai Szent Miklóst láthatjuk. A grófnő férje védőszentjét helyzete el a saját védőszentjével szemben. A középen elhelyezett püspök éppen áldást oszt, balját a Bibliára helyezi, melyet egy térdelő diakónus tart. A szent előtt polgári ruhába öltözött férfi térdel, aki kezében három aranygolyót tartó tálcát fog. A predellára Szent Izidór félalakos képe került. Izidór vértanú a hajósok védőszentje. A két szobor, Szent Flóriánt és Borromei Szent Károlyt ábrázolja. Mindketten védőszentként szerepelnek itt.

A szószék a diadalív bal oldalán helyezkedik el, a falra van erősítve. A sekrestyéből kőlépcső vezet a szószékkosárhoz. Az ajtó aranyozott-ezüstözött domborművel díszített, műmárványos festésű, mint az egész szószék. Minden részlete, tektonikus elemei: mellvéd, ajtós hátlap, hangvető, vagy a kosár tábláin elhelyezett reliefek, a szobrászati alkotások párhuzamba állíthatók azokkal a szószékkel, melyeket Bebo a grófnő megrendelésére készített. A hangvetőn a Jó Pásztor alakja látható: az aranyozott faszobor ruhájának alakítása a templom főoltárszobrainak ruházatával egyező, fejformálása, színezése pedig a mellékoltárokhoz köti.

A mellvéden három táblán a Remény (bal oldalon, egyik kezében kancsót tartó angyal a másik kezében tartott tárgy sajnos letört, talán liliom volt) a Hit, (jobb oldalon sisakban ülő nő, támaszkodik egy megdőlt oszlopszékre, kezében talán egy pálca vagy égő gyertya) és a Szeretet (középen: gyermekek, anya gyermekével). A visszafogott díszítésű, négyzetes keretben elhelyezett alakok formálásukban mértéktartóak.

Az orgonát Johann Ignaz Zeisky bécsi orgonaépítő mester készítette 1781-ben, ez az egyetlen ismert, általa épített orgona. Kétmanuálos, 13 változatú, eredeti állapotában lévő hangszer. A karzati pozitívszekrény csupán dísz. A pozitívmű a főmű alatt foglal helyet, a két manuál egybekapcsolása (kopula) a felső klaviatúra előrehúzásával történik. Pedálkopulája nincs. Mind a manuál, mind a pedálbillentyűzet rövid oktávval kezdődik. 1850 körül átépítették, 1951-ben és 1988-ban felújították.

A templom 19-20. századi kiegészítései

A templom kapuján belépve a belső, szélfogó ajtóhoz jutunk. Ezt 1911-ben készítette Petőcz János asztalos mester. A templomhajóba lépve a kórus alatt találjuk Szent Antal, Szent József és Szent Teréz szobrait. Balra a gyóntatószék van, mely a rajta levő felirat tanúsága szerint „a szőnyi hívek ajándéka az 1950. évi szentév emlékére”. Jobbra a lourdes-i barlang látható, 1949 végén építette Varsányi János tata-tóvárosi kertész. Korábban a templom északi külső falába valószínűleg 1905-ben beépített, ma is látható kis fülke szolgált e célra, illetve a templom főhajójában, a Szent Péter festmény alatt volt felállítva a lourdes-i szobor.

A főhajó lambériázása 1909-ben történt, tardosi vörösmészkő padozatát pedig az 1970-es évek elején kapta. A karzat két oldalán látható Szűz Mária és Jézus Szíve szobrokat Nagy Antal plébános adományozta a templomnak már győri kanonok korában és személyesen áldotta meg.

A szentély jobb oldalán állt korábban az ún. kegyúri pad, melyet gróf Gyürky Viktorné Solymosy Irma bárónő készíttetett, a Solymosy és a Gyürky családok címereivel, jelenlegi helye ismeretlen. A grófi család tagjai ebben a padban ülve vettek részt a szentmiséken. A szentélyt nem a főbejáraton keresztül közelítették meg, hanem az oratórium keleti falában ma is látható „grófi bejáraton”. Az almásfüzitői Szent Erzsébet kápolnába kerültek a korábban az oratóriumban lévő padok, amelyeket gróf Gyürky Viktorné vásárolt 1925-ben az oratóriumban lévő tabernákulummal és Szent László képpel együtt. Ezek később a kórház emeletén, a mai belgyógyászat területén kialakított kápolna berendezései voltak, majd 1950-ben visszakerültek az oratóriumba. A tabernákulumhoz tartozó oltárasztal sokáig a templom szembemiséző oltáraként szolgált, az ezredforduló táján került el Szőnyből.

A templomban korábban körmeneti zászlók voltak felállítva, a padblokkok elején és végén ma is látható „bilincsekben”. Az 1915-ös leltár szerint 5 darab volt: egy fekete temetési, két vörös, ezeken felül egy az ifjaknak (legényeknek), egy pedig a leányoknak. Valószínűleg az utóbbi helyett adományozott egy új, fehér zászlót gróf Montecuccoli Margit a Leánykörnek.

1959-ben a templomot kívülről felújították: újraaranyozták a keresztet, lefestették a tornyot fedő bádogtetőt, kijavították a faragott köveket és az ereszcsatornákat (kép az előző oldalon). Ekkor kapta mai színét a templom, a korábbi okkersárga helyett. Az utoljára 1901-ben felújított, évtizedek óta álló toronyórát is működőképes állapotba hozták. A templom belső felújítására az 1970-es évek elején került sor. 2015-ben megtörtént a templom teljes tetőzetének a cseréje.

1959.évi felújítás	2015. évi tetőcsere	2015. évi toronyfelújítás

Plébánia

A templom kertjében álló egyszintes plébánia szorosan kapcsolódott a központ többi épületéhez, időben utoljára, 1788-ban épült fel. Az épület téglalap alaprajzú, földszintes, kontyolt tetős. Főhomlokzata 5 tengelyes, és a széleken valamint a szélső tengelyek mellett vízszintesen vonalazott falsávokkal díszített (ezek az 1960-as években történt felújítás óta nem látszanak).

Az udvari homlokzat szabálytalan kiosztású, toldalékokkal bővített, a középtengelytől kissé elcsúszva található bejárattal alakított. A belső kéttraktusos kialakítású, középen L alakban futó folyosóval, melyből az utca felé egymásba nyíló szobák sorakoznak, az udvar felé pedig kisebb kiszolgáló helyiségek helyezkednek el. A belső terek donga- és tükörboltozatosak, patinás régi ajtókkal és ablakokkal.

A templom és a hozzá tartozó plébánia is műemléki védettséget végez.