Viza és halászata

A komáromi halászok legértékesebb hala a magyar vizek óriása, a viza.
A viza a halászok nyelvén őrhal, a Fekete-tengerben honos. A Duna szabályozásáig kétszer úsztak fel a halak évente a Fekete-tengerből a Dunán, márciustól májusig, augusztustól decemberig a Duna mellékfolyóin. A halak 7-8 métermázsáig is megnőttek, nem ritka a 10 métermázsa sem. 1575. január 1-jén Dunaalmáson 10,5 mázsás halat fogtak ki. (Métermázsán a régi bécsi mázsát értjük, ami 56kg/mázsa.) 
A viza húsa ízletes, ikrája, hólyagja értékes csemegének számított. A 9-12 méter hosszat is elérő hatalmas halak április-májusban ívtak a Duna mélyvízű szakaszain. A nőstények alkalmanként 1,5 millió ikrát is leraktak. Egy ikra átmérője 3 milliméter. Ivarérettséget a hímeknél 12-14, nőstényeknél 16-18 éves korukban érték el. Az ivadékok visszavonultak a tengerbe és csak ivarérett korukban jelentek meg a Dunán. Először apró állatokkal, puhatestűekkel, kagylókkal, rákokkal táplálkoznak, de megeszik a vízi madarakat is. 
A viza halászata különleges előkészületet, bátorságot, erőt és ügyességet igénylő, látványos, izgalmas és veszélyes műveletsorozat volt. A vizákat cégék, vagy kerítőhálók segítségével fogták ki. (Cége: Cölöpsort raknak le, melynek közeit vesszővel töltik ki fonatban, a víz viza fogására alkalmas részén.) Az elrekesztett mederben tölcsérszerűen húzódó cége a vízfolyással szemben úszó vizákat egy helyre tömörítette. A viza vonulása idején a halászok már ladikon várták a rajokat és nagy zajt csapva elősegítették a cégébe való tömörülést. Ezután következett a hatalmas halak kifogása és erős kötél segítségével a partra vontatása. 
Szent István által 1001-ben kiadott halászati oklevélben felsorolt kilenc halászhely közül kettő Komárom környékére esik. Ez a kettő: Fizeg (Almásfüzitő tó) és a Wag (Vág folyó). 
IV. Béla 1249. 03. 19-én kelt oklevele említést tesz egy Sceum (Szőny) melletti viza fogó helyről is.
Magyarországon a korábban nagy jelentőségű vizafogás, mely egykor a halászat meghatározó jelentőségű ágazata volt, mára teljesen ellehetetlenedett. Horgászata nagyobb mértékben csak a tengerparti országokban lehetséges, de az állománya olyan mértékben megritkult, hogy a washingtoni egyezmény döntése értelmében, elviekben csak a tenyésztett halak ikráját lehet nemzetközi kereskedelmi forgalomba hozni. 
A vizák (Huso nemzettség) a világ legnagyobb édesvízi halai. A csontos halak főosztályába tartoznak, de a vázuk porcos, ezért egyfajta porcos ganoidnak tekinthető. Az 1950-es évekig még megtalálható volt a Duna és a Tisza vízrendszerében. A Dunán a viza számított a legnagyobb és a legértékesebb mindennapos halnak. Gyakran óriási (100-500 kg-os) példányai is előfordultak a halászzsákmányokban. Budapest XIII. kerületének középső részét máig Vizafogónak nevezik. Sajnálatos módon a Kárpát-medencében a többi anadrom tokféle az Acipenser güldenstaedti – vágó tok, az Acipenser nudiventris - sima tok, és az Acipenser stellatus - sőregtok is a kihalás szélére került. Az MTA BLKI No10998 jelű viza érte el a Duna Deltát, és ezzel a 2010-es vizatelepítés kezdeményezői elérték céljukat: bizonyították, hogy a Duna felső szakaszáról - szaporodási helyükről - a halak eljutnak tengeri élőhelyükig. „Aki megment egy életet, egy egész világot ment meg. Mi pedig a mai napon egy egész fajt készülünk megmenteni” - mondta Fazekas Sándor vidékfejlesztési miniszter tavaly, a telepítés napján, 2010. szeptember 29-én. 
Komárom történelmi múltjához és híres mesterségeihez szervesen illeszkedik a viza. A komáromi halászok a hal kifogásának úgyszólván minden változatát ismerték, és a hagyományok szellemében a helyi adottságoknak megfelelő módon alkalmazták is. A komáromi halászok  saját cégéikben fogták a vizákat, a Dunán átívelő vasúti híd felett a bal parton elterülő részen, amit ma is vizásnak, vagy vizafogónak nevezünk. A kifogott hatalmas vizákat a komáromi szekeresgazdák juttatták el a nemes fogyasztókig. A komáromi szekeresgazdák Komárom lakosságának azt a rétegét képezték, amely letelepedése óta a II. vh-ig kitartott az ősi foglalkozás mellett. Állattenyésztés, földművelés mellett ellátták a környék szállítási feladatait: a szekérrel való fuvarozást, a hajóvontatást.

A vizahalászat. 
A mostani vasúti híd tájékán érdekes események zajlottak, itt fogták ki a komáromi halászok legértékesebb zsákmányukat, a vizát, halászkifejezéssel őrhalat vagy színvizát, vizahalat. Ezek a 8-9 méterre is megnövő, többmázsás fekete-tengeri óriáshalak a folyamszabályozás előtt évente kétszer nagy rajokban felúsztak a Dunán, az itteni telelő és ivóhelyeikre. A vizák vonulását felkészülten várták a halászok, mert tudták, hogy elérkezett a nagy fogások ideje.
Halászatához rendkívüli ügyesség és óvatosság kellett. Négyféle módon halásztak rá: szigonnyal, horoggal, kerítőhálóval, de leginkább „vizafogó cége” segítségével.
A „vizafogó cége” elkészítése abból állt, hogy a Duna medrébe, nagyjából a mai vasúti híd táján, egyik parttól a másikig sűrű cölöpsort vertek, melyek közeit vesszőfonatokkal töltötték ki.
A vizák vonulásának kezdetét ladikos őrök figyelték. Jelzésükre azonnal munkába állt valamennyi komáromi halász. Nagy kiabálással, durrogtatással terelték a rajokat a cége irányába, amelyeket úgy építettek meg, hogy a csallóközi parthoz vezesse a vizákat.
Ezen a helyen, melyet a komáromiak ma is „vizafogó” néven ismernek, kezdődött meg a nagy küzdelem, a hatalmas halak kifogása. A vizahalászat rendkívül izgalmas és látványos művelet volt, melyet gyakran néztek végig magas rangú méltóságok, így 1412-ben Zsigmond király is. Sokszor a császári udvar, vagy maga Mátyás király is jelen volt egy-egy nagy komáromi, csallóközi, vizafogásnál.